Сергей Есенин
Всичко живо си има присъда…

Превод от руски: Иван Николов, 1984

chitanka.info

Всичко живо си има присъда,

знак съдбовен, за другите скрит.

Ако можех поет да не бъда,

щях да бъда крадец и бандит.

В детски битки едни и същи

неизменен герой къдрокос,

често, често по мръкнало вкъщи

съм се връщал с премазан нос.

И догдето се тюхкаше мама,

аз през зъби процеждах едва:

„Няма нищо! Спънах се в камък,

ще зарасне след ден или два.“

Не изстина, не се е смирила

тази ярост и тази тъга,

като дръзка, несдържана сила

блика в мойте поеми сега.

Къртя буци словесно злато

и когато стихът се роди,

там прозира мойто чепато

скандалджийство и буйство преди.

Спастрил свойта гордост корава,

и до днеска останах такъв…

По лицето ме биха тогава,

а сега е душата ми в кръв.

И говоря не вече на мама,

а сред чужди процеждам едва:

„Няма нищо! Спънах се в камък,

ще зарасне след ден или два.“

1922

Издание: Сергей Есенин. Стихотворения. Поеми. Издателство „Народна култура“, 1984

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.